Tiedättekö Tove Janssonin kirjan Kuka lohduttaisi Nyytiä? Siinä Nyyti toteaa kauniille hiekkarannalle päädyttyään: "On kaikki hyvin, miks iloinen en olla voi?". Minulla on jo pidempään ollut tuo fiilis. Se ei ole yhtenäinen, päivästä toiseen jatkuva olotila, mutta hiipii välillä hetkeen, jossa ei pitäisi olla mitään alakuloista.
![](https://blogger.googleusercontent.com/img/b/R29vZ2xl/AVvXsEhKlndyDav3YYvzAMctxUEl4T2xyXV6nuOCZvDp-w2DqqprqkyRhR7LU5crJ1mDTvzwMXPOpV7-V0-yYrLuOqedNEz7GBuoJrbWK2PSzIGjRUecA0vC0WVG0fgASmlWbH60OqqBnwt6D5Yj/s320/IMG_20190806_180144.jpg) |
Kuvatulkkaus: näkymä koillis-helsinkiläiseltä viljelypalstalta |
Kolmosella on runsaasti voimia vievä kehitysvaihe menossa. Todella touhukas, äänekäs, kokeileva ja aikaansaava kehitysvaihe. Kaikki säännöt ja kiellot pitää kokeilla useamman kerran päivässä, joka päivä. Kun asiat eivät mene oman mielen mukaan, tulee uhmakohtaus, sellainen klassinen 'huudan ja karjun selkä kaarella maassa'. En voi kieltää, etteikö olisi aika rankkaa välillä.
Samaan aikaan minusta tuntuu, etten saisi ajatella niin. Minulla on vertailukohta jostain, mikä oli rankempaa potenssiin sata. Tämä ei saisi tuntua missään. Tiedän teoriatasolla, ettei näitä asioita ole tarpeen vertailla ja että minulla on oikeus tunteisiini, myös niihin negatiivisiin, mutten silti oikein hyväksy sitä itsessäni.
![](https://blogger.googleusercontent.com/img/b/R29vZ2xl/AVvXsEj9nb-cixlrMNUfeVLgdYvMwRYSrvgY9XRY1-b3TY9mnCKCkkwtZYAm1uWOa2eEEHtJmrtoaISIQNWOAC9vrELCYc5o9Q__8UBOWb5EAs4cbvJm3FNdF2NOrMzAtGvAZwf3FZ90sdso2RwR/s320/IMG_20190805_141317.jpg) |
Kuvatulkkaus: kallioseinämä, jonka edessä kasvaa vaahtera ja saniaisia |
Olen joskus aiemmin kirjoittanut ajatuksiani siitä, että kaikki on liian hyvin. Koska on elänyt elämässään intensiivisen vaiheen, jossa yllätykset olivat enimmäkseen ikäviä ja niihin piti olla kokoajan varautunut, on vaikea osata tuudittautua tilanteeseen, jossa kaikki on hyvin. Ajattelen, että oma ajoittainen alakuloni kohoaa myös noista intensiivisistä vuosista. Kun oli pakko jaksaa joka päivä, jäi varastoon ehkä surua ja melankoliaa. Nyt kun elämä on tasaista, sitä pulpahtelee pintaan käsiteltäväksi.
![](https://blogger.googleusercontent.com/img/b/R29vZ2xl/AVvXsEiSDuw87C3rBcSSej1vr1FXzo1YSMZzmBRjN3s5NLJ6V9S6gSX9sQFxm6J6-9n0roUJ1ObpG81LF38WDZrI9l6SUjFrCv8N9gypXfMtv2nYFm9qqBCat-DIY1q2J9PjZXob3mA-jEzPCpZ_/s320/IMG_20190805_112201.jpg) |
Kuvatulkkaus: hämähäkki on kutonut seitin amppelissa roikkuvaan kasviin ja ruokailee juuri parhaillaan pyydystämäänsä kärpästä |
Pikkuhiljaa tajuan, että mitä enemmän aikaa kuluu, sitä pienemmäksi muuttuu Valon kanssa vietetty aika suhteessa muuhun elettyyn. Muutaman vuoden päästä Valo on ollut kuolleena kauemmin kuin eläneenä. Ajatus siitä saa hiljaiseksi.
Kommentit
Lähetä kommentti